Care este rolul bisericii moderne în educația copiilor?

https://moldovacrestina.md/care-este-rolul-bisericii-moderne-in-educatia-copiilor/

Pentru a defini sau a redefini rolul bisericii și familiei creștine de astăzi în educația noii generații vă invit să mergem la rădăcini, să privim la istoria educației creștine și la originea ei. Ca și fundament a educației creștine este educația iudaică bazată pe Vechiul Testament, unde Dumnezeu Tatăl este prezentat ca și învățător, Moise prezintă modul în care părinții trebuie să transmită copiilor legile și principiile morale transmise de Dumnezeu în Deuteronom 6:6-9

    ”Şi poruncile acestea pe care ţi le dau astăzi, să le ai în inima ta. Să le întipărești în mintea copiilor tăi şi să vorbești de ele când vei fi acasă, când vei pleca în călătorie, când te vei culca şi când te vei scula. Să le legi ca un semn de aducere aminte la mâni, şi să-ți fie ca niște fruntarii între ochi. Să le scrii pe uşiorii casei tale şi pe porțile tale.”

Responsabilitatea educării și transmiterii învățăturii este pe umerii părinților, cartea Proverbe abundă cu mame și tați care își educă copiii să asculte de calea vieții și copiii sunt îndemnați să asculte de părinții lor(Proverbe 1:8). Psalmul 78: 5-7 vorbește de tații care transmit legile copiilor lor:

    ” El a pus o mărturie în Iacov, a dat o lege în Israel şi a poruncit părinților noştri să-şi înveţe în ea copiii, ca să fie cunoscută de cei ce vor veni după ei, de copiii care se vor naşte, şi cari, când se vor face mari, să vorbească despre ea copiilor lor; pentru ca aceştia să-şi pună încrederea în Dumnezeu, să nu uite lucrările lui Dumnezeu şi să păzească poruncile Lui.”

Originile creștinismului în Iudaism implică nemijlocit prezența învățăturilor biblice din Vechiul Testament care apoi sunt completate și unite cu cele din Noul Testament și formează un tot întreg pentru a educa și a forma principii creștine în primele generații de urmași a lui Hristos. Așa cum spune Pavel în 2 Timotei 3:16-17:

    ”Toată Scriptura este însuflată de Dumnezeu şi de folos ca să învețe, să mustre, să îndrepte, să dea înţelepciune în neprihănire, pentru ca omul lui Dumnezeu să fie desăvârșit şi cu totul destoinic pentru orice lucrare bună”.

Momentele de început ale educației creștine au implicat familia creștină, tatăl și mama aveau roluri definitorii pentru a forma credința în copiii lor după modelul și tehnicile învățămîntului iudaic în familii și în sinagogi. În primele secole, creștinii, din cauza persecuției, separării de sinagogi și a martirajului, își educau copiii și îi echipau în familii și în biserici ca să fie pregătiți pentru timpurile grele pe care le traiau, învățăturile Noului Testament ocupând tot mai mult loc în educația copiilor: Efeseni 6:4 ”Şi voi, părinţilor, nu întărîtaţi la mânie pe copiii voştri, ci creşteţi-i, în mustrarea şi învăţătura Domnului.”, Fapte 5:42 ” Şi în fiecare zi, în Templu şi acasă, nu încetau să înveţe pe oameni şi să vestească Evanghelia lui Isus Hristos”. Isus Hristos și Duhul Sfânt apar ca și învățători pe lîngă Dumnezeu Tatal în Ioan 3:2 și Ioan 16:13. Primii autori creștini care menționează rolul familiei și a bisericii în educația creștină sunt: Clement din Alexandria(150-220) care vedea credința ca și temelie a oricărui fel de educație chiar și celei seculare, Origen(186-253) credea că scopul educației este să devii ca și Hristos și rolul învățătorului- unul de ajutor pentru descoperirea lui Hristos, Vasile cel Mare(329-379) a fost un promotor al educației pentru fiecare copil, el nu vedea separată pregătirea pentru viața creștină de creșterea copiilor, Ioan Gură de Aur(347-407) a văzut în mame primele și principalele educatoare creștine pentru copii, educația primită în familia creștină era fundația pentru educația de mai tîrziu și mama era cel mai important exemplu de ucenic a lui Hristos pentru copii, această educație era ca o lentilă prin care trebuia privită educația seculară. Unde este biserica noastră de astăzi față de primii creștini? De ce unii părinții creștini nici nu-și pun problema unui alt fel de educație decât cea laică/seculară? Trăim oare într-o perioadă de slăbire a bisericii care nu-și mai recunoaște rolul de educare a părinților/familiilor în vederea învățării și transmiterii valorilor principale ale creștinismului copiilor lor? Poate oare puținul timp petrecut la biserică și școală duminicală să schimbe în mintea copilului ce plantează cei ce nu-L cunosc pe Hristos la școala laică/umanistă timp de 5 zile pe săptămână? Sunt, însă, și biserici, asociații și familii care au înțeles mesajul biblic pentru educarea copiilor și îl aplică activ, schimbând viețile a milioane de copii care sunt învățați de mici mesajul lui Hristos acasă. Cei mai buni și eficienți în educația acasă sunt creștinii din SUA, Marea Britanie, Olanda, Danemarca, Norvegia, dar și Ungaria, România, țări vecine cu noi. Cât mai așteptăm să ne implicăm mai mult? Când ne vom trezi? Ce semne și minuni mai așteptăm ca să ne educăm copiii acasă așa cum ne îndeamnă Sfânta Scriptură? Scapă-ne, Doamne, de blestemul indiferenței față de educația pe care o primesc copiii noștri!

Sărbătoarea Paştilor: date istorice şi semnificaţia

https://moldovacrestina.md/sarbatoarea-pastilor-semnificatia-date-istorice/

Întrebare:

    Vă rog să mă ajutaţi să găsesc răspunsul corect la întrebarea de mai jos.

        Ce semnifica conceptul de paşte? Din cîte cunosc cuvântul ebraic, tradus în română „paşte” înseamnă a trece peste (pe alături), atunci cînd îngerii Domnului au trecut pe alături de casele evreilor, a căror uşori a uşilor erau unse cu sânge de miel.
        Cînd pentru prima dată a fost sărbătorit Paştele? Aş dori să aflu mai multe despre aceste evenimente istorico-biblice.

 

Pentru prima dată această sărbătoare a fost sărbătorită de poporul Israel în noaptea când au ieşit din robia Egiptului. Iată contextul: cu 430 ani înainte Iacov împreună cu fiii săi şi familiile lor s-au stabilit cu traiul în ţara Egiptului, în timpul foametei, fiindcă acolo era pâine. Copiii lui Israel aveau trecere înaintea lui Faraon din pricina lui Iosif, care fusese o mare binecuvântare pentru tot poporul egiptean şi, în mod special, pentru Faraon. Cu timpul poporul se înmulţise nespus de mult, iar împăratul, care se ridicase în Egipt, nu cunoştea pe Iosif şi din acest motiv a început să asuprească rău pe Israel.

    După multă vreme, împăratul Egiptului a murit; şi copiii lui Israel gemeau încă din pricina robiei, şi scoteau strigăte desnădăjduite. Strigătele acestea, pe cari li le smulgea robia, s-au suit pînă la Dumnezeu. (Exod 2:23)

Dumnezeu, care este credincios, Şi-a amintit de legământul făcut cu Avraam, Isaac şi Iacov în baza căruia le promisese ţara Canaan în stăpânire veşnică.

    Dumnezeu a auzit gemetele lor, şi Şi-a adus aminte de legămîntul Său făcut cu Avraam, Isaac, şi Iacov. (Exod 2:24)

Atunci Dumnezeu a trimis pe Moise să scoată pe Israel din robia Egiptului. Pentru început Dumnezeu a împietrit inima lui Faraon şi el nu a permis poporului să iasă din ţară. Dumnezeu a trimis zece urgii peste ţara Egiptului. După a noua urgie Dumnezeu a poruncit poporului să se pregătească să sărbătorească Paştele în cinstea Lui.

    Domnul a zis lui Moise şi lui Aaron în ţara Egiptului: „Luna aceasta va fi pentru voi cea dintîi lună; ea va fi pentru voi cea dintîi lună a anului. Vorbiţi întregii adunări a lui Israel, şi spuneţi-i: „În ziua a zecea a acestei luni, fiecare om să ia un miel de fiecare familie, un miel de fiecare casă. Dacă sunt prea puţini în casă pentru un miel, să-l ia cu vecinul lui cel mai de aproape, după numărul sufletelor; să faceţi socoteala cît poate mânca fiecare din mielul acesta. Să fie un miel fără cusur, de parte bărbătească, de un an; veţi putea să luaţi un miel sau un ied. Să-l păstraţi pînă în ziua a patrusprezecea a lunii acesteia; şi toată adunarea lui Israel să-l junghie seara. Să ia din sîngele lui, şi să ungă amîndoi stîlpii uşii şi pragul de sus al caselor unde îl vor mînca. Carnea s-o mănînce chiar în noaptea aceea, friptă la foc; şi anume s-o mănînce cu azimi şi cu verdeţuri amare. Să nu-l mîncaţi crud sau fiert în apă; ci să fie fript la foc: atît capul, cît şi picioarele şi măruntaiele.Să nu lăsaţi nimic din el pînă a doua zi dimineaţa; şi, dacă va rămânea ceva din el pe a doua zi dimineaţa, să-l ardeţi în foc. Cînd îl veţi mînca, să aveţi mijlocul încins, încălţămintele în picioare, şi toiagul în mînă; şi să-l mîncaţi în grabă; căci sînt Paştele Domnului. În noaptea aceea, Eu voi trece prin ţara Egiptului, şi voi lovi pe toţi întîii-născuţi din ţara Egiptului, de la oameni pînă la dobitoace; şi voi face judecată împrotiva tuturor zeilor Egiptului; Eu, Domnul. Sîngele vă va sluji ca semn pe casele unde veţi fi. Eu voi vedea sîngele, şi voi trece pe lîngă voi, aşa că nu vă va nimici nici o urgie, atunci cînd voi lovi ţara Egiptului. (Exod 12:1-13)

Vedem de aici că această sărbătoare se sărbătorea în a 14 zi a lunii întâi (luna nisan care corespunde sfârşitului lunii martie-începutul lunii aprilie), deci, nu ţinea de o anumită zi a săptămânii.

Tot atunci Dumnezeu a poruncit poporului Israel să facă din această sărbătoare o lege veşnică pentru urmaşii lor.

    Şi pomenirea acestei zile s-o păstraţi, şi s-o prăznuiţi printr-o sărbătoare în cinstea Domnului; s-o prăznuiţi ca o lege vecinică pentru urmaşii voştri. Timp de şapte zile, veţi mînca azimi. Din cea dintîi zi veţi scoate aluatul din casele voastre: căci oricine va mînca pîne dospită, din ziua întîi pînă în ziua a şaptea, va fi nimicit din Israel. În ziua dintîi veţi avea o adunare de sărbătoare sfîntă; şi în ziua a şaptea, veţi avea o adunare de sărbătoare sfîntă. Să nu faceţi nici o muncă în zilele acelea; veţi putea numai să pregătiţi mîncarea fiecărui ins. Să ţineţi sărbătoarea azimilor, căci chiar în ziua aceea voi scoate oştile voastre din ţara Egiptului; să ţineţi ziua aceea ca o lege vecinică pentru urmaşii voştri. În luna întîi, din a patrusprezecea zi a lunii, seara, să mîncaţi azimi, pînă în seara zilei a douăzeci şi una a lunii. Timp de şapte zile, să nu se găsească aluat în casele voastre; căci oricine va mînca pîne dospită, va fi nimicit din adunarea lui Israel, fie străin, fie băştinaş. Să nu mîncaţi pîne dospită; ci, în toate locuinţele voastre, să mîncaţi azimi.” (Exod 12:14-20)

Această sărbătoare trebuia să le dea prilej părinţilor să le spună copiilor despre felul frumos cum Dumnezeu a trecut pe lângă casele lor atunci când a lovit Egiptul.

    Să păziţi lucrul acesta ca o lege pentru voi şi pentru copiii voştri în veac. Cînd veţi intra în ţara, pe care v-o va da Domnul, după făgăduinţa Lui, să ţineţi acest obicei sfînt. Şi cînd vă vor întreba copiii voştri: “Ce însemnează obiceiul acesta?” să răspundeţi: „Este jertfa de Paşte în cinstea Domnului, care a trecut pe lîngă casele copiilor lui Israel în Egipt, cînd a lovit Egiptul, şi ne-a scăpat casele noastre.” (Exod 12:24-27)

Poporul lui Israel a făcut totul cum le poruncise Dumnezeu şi Dumnezeu i-a protejat de această urgie şi i-a scos din robia Egiptului.

    Şi copiii lui Israel au plecat, şi au făcut cum poruncise Domnul lui Moise şi lui Aaron; aşa au făcut. La miezul-nopţii, Domnul a lovit pe toţi întîii născuţi din ţara Egiptului, dela întîiul-născut al lui Faraon, care şedea pe scaunul lui de domnie, pînă la întîiul-născut al celui închis în temniţă, şi pînă la toţi întîii-născuţi ai dobitoacelor. Faraon s-a sculat noaptea, el şi toţi slujitorii lui, şi toţi Egiptenii; şi au fost mari ţipete în Egipt, căci nu era casă unde să nu fie un mort. În aceieaşi noapte Faraon a chemat pe Moise şi pe Aaron, şi le-a zis: „Sculaţi-vă, ieşiţi din mijlocul poporului meu, voi şi copiii lui Israel. Duceţi-vă să slujiţi Domnului, cum aţi zis. Luaţi-vă şi oile şi boii, cum aţi zis, duceţi-vă, şi binecuvîntaţi-mă.” Egiptenii zoreau poporul, şi se grăbeau să-i scoată din ţară, căci ziceau: „Altfel, toţi vom pieri.” Poporul şi-a luat plămădeala (coca), înainte de a se dospi. Şi-au învelit postăvile cu plămădeala în haine, şi le-au pus pe umeri. Copiii lui Israel au făcut ce spusese Moise, şi au cerut Egiptenilor vase de argint, vase de aur şi haine. Domnul a făcut ca poporul să capete trecere înaintea Egiptenilor, cari le-au împlinit cererea. Şi astfel au jăfuit pe Egipteni. Copiii lui Israel au plecat din Ramses spre Sucot, în număr de aproape şase sute de mii de oameni cari mergeau pe jos, afară de copii. (Exod 12:28-37)

După un an de la ieşirea din robia Egiptului, poporul a sărbătorit a doua oară sărbătoarea Paştilor în pusita Sinai:

    Domnul a vorbit lui Moise, în pustia Sinai, în luna întîi a anului al doilea, după ieşirea lor din ţara Egiptului. Şi a zis: „Copiii lui Israel să prăznuiască Paştele la vremea hotărîtă. Să le prăznuiţi la vremea hotărîtă, în a patrusprezecea zi a lunii acesteia, seara1 ; să le prăznuiţi după toate legile, şi după toate poruncile privitoare la ele.” Moise a vorbit copiilor lui Israel, să prăznuiască Paştele. Şi au prăznuit Paştele în a patrusprezecea zi a lunii întîi, seara, în pustia Sinai; copiii lui Israel au făcut întocmai după toate poruncile, pe cari le dăduse lui Moise Domnul. (Numeri 9:1-5)

    După ce poporul Israel a intrat în ţara promisă, trecând Iordanul ca pe uscat, copiii lor, care fuseseră născuţi în pustie şi nu erau tăiaţi împrejur, au fost tăiaţi împrejur. Apoi, după ce s-au vindecat, au sărbătorit Paştele în ziua a 14 a lunii Nisan. A doua zi după Paşti copiii lui Israel nu au mai avut mană, ci din ziua aceea au mâncat din roadele ţării Canaanului. (Iosua 5:1-12).

Sărbătorile poporului Israel pot fi împărţite în două cicluri. Primul ciclu îl alcătuiau sărbătorile de primăvară, care începeau cu sărbătoarea Paştilor, apoi urma sărbătoarea primelor roade şi apoi sărbătoarea Cincizecimii. Toate aceste sărbători erau legate de strângerea roadelor de primăvară (secerişul). Al doilea ciclu de sărbători, erau sărbătorile de toamnă şi erau legate de strângerea roadelor de toamnă. După intrarea poporului Israel în ţara promisă Dumnezeu a ales cetatea Ierusalim ca loc unde să-şi aşeze Numele. Toţi bărbaţii din Israel erau datori să se ridice la Ierusalim de cel puţin trei ori pe an pentru a se închina Domnului: la sărbătoarea Paştilor, sărbătoarea Cincizcecimii (strângerea roadelor) şi la sărbătoarea corturilor.

În epistola către evrei este scris că Legea este umbra bunurilor viitoare şi nu are înfăţişarea adevărată a lucrurilor (Evrei 10:1). În aşa mod toate elementele Vechiului Legământ arătau la lucrarea care urma să o facă Dumnezeu prin Domnul Isus.

La aproximativ 1500 ani de la ieşirea poporului Israel din robia Egiptului, Domnul Isus Hristos a fost arestat, batjocorit şi răstignit în timpul când tot poporul jertfeau Paştele.

    În ziua dintîi a praznicului Azimilor, cînd jertfeau Paştele, ucenicii lui Isus I-au zis: „Unde vrei să ne ducem să-Ţi pregătim să mănânci Paştele?” El a trimes pe doi din ucenicii Săi, şi le-a zis: „Duceţi-vă în cetate; acolo aveţi să întîlniţi un om ducînd un ulcior cu apă: mergeţi după el. Unde va intra el, spuneţi stăpînului casei: „Învăţătorul zice: ,Unde este odaia pentru oaspeţi, în care să mănînc Paştele cu ucenicii Mei?” Şi are să vă arate o odaie mare de sus, aşternută gata: acolo să pregătiţi pentru noi.” Ucenicii au plecat, au ajuns în cetate, şi au găsit aşa cum le spusese El; şi au pregătit Paştele. Seara, Isus a venit cu cei doisprezece. Pe cînd şedeau la masă şi mîncau, Isus a zis: „Adevărat vă spun că unul din voi, care mănîncă cu Mine, Mă va vinde.” Ei au început să se întristeze, şi să-i zică unul după altul: „Nu cumva sînt eu?” „Este unul din cei doisprezece,” le-a răspuns El; „şi anume, cel ce întinge mîna cu Mine în blid. Fiul omului, negreşit, Se duce după cum este scris despre El. Dar vai de omul acela, prin care este vîndut Fiul omului! Mai bine ar fi fost pentru el, să nu se fi născut.” Pe cînd mîncau, Isus a luat o pîne; şi, după ce a binecuvîntat, a frînt-o, şi le-a dat, zicînd: „Luaţi, mîncaţi, acesta este trupul Meu.” Apoi a luat un pahar, şi, dupăce a mulţămit lui Dumnezeu, li l-a dat, şi au băut toţi din el. Şi le-a zis: „Acesta este sîngele Meu, sîngele legămîntului celui nou, care se varsă pentru mulţi. Adevărat vă spun că, de acum încolo, nu voi mai bea din rodul viţei, pînă în ziua cînd îl voi bea nou în Împărăţia lui Dumnezeu.”Dupăce au cîntat cîntările de laudă, au ieşit în muntele Măslinilor. Isus le-a zis: „În noaptea aceasta toţi veţi avea un prilej de poticnire; pentrucă este scris: “Voi bate Păstorul, şi oile vor fi risipite.” Dar, după ce voi învia, voi merge înaintea voastră în Galilea.” (Marcu 14:12-28)

În acel an Paştele a căzut într-o zi de joi. Joi spre vineri când se mânca mielul de Paşti, şi poporul îşi amintea de ieşirea din robia Egiptului, Domnul Isus a fost prins, batjocorit şi vineri a fost răstignit şi a murit (Marcu 15:42). În timpul când mâncau mielul de Paşti, Domnul Isus a instaurat Noul Legământ, arătând la jertfa care urma să o aducă El pe crucea de la Golgota. Dacă mielul de Paşti arăta la felul cum Dumnezeu cu mare putere a scos pe Israel din robia Egiptului, Domnul Isus prin jertfirea trupului Său ne-a scos din robia păcatului:

    Ştim bine că omul nostru cel vechi a fost răstignit împreună cu El, pentruca trupul păcatului să fie dezbrăcat de puterea lui, în aşa fel ca să nu mai fim robi ai păcatului; căci cine a murit, de drept, este izbăvit de păcat. (Romani 6:6-7)

    De aceea, cînd intră în lume, El zice: „Tu n-ai voit nici jertfă, nici prinos; ci Mi-ai pregătit un trup; n-ai primit nici arderi de tot, nici jertfe pentru păcat. Atunci am zis: „Iată-Mă (în sulul cărţii este scris despre Mine), vin să fac voia Ta, Dumnezeule!” După ce a zis întîi: „Tu n-ai voit şi n-ai primit nici jertfe, nici prinoase, nici arderi de tot, nici jertfe pentru păcat”, (lucruri aduse toate după Lege), apoi zice: „Iată-Mă, vin să fac voia Ta, Dumnezeule.” El desfiinţează astfel pe cele dintîi, ca să pună în loc pe a doua. Prin această „voie” am fost sfinţiţi noi, şi anume prin jertfirea trupului lui Isus Hristos, odată pentru totdeauna. (Evrei 10:5-10)

A treia zi după răstignire Domnul Isus a înviat. Aceasta era prima zi a săptămânii, adică duminica. În acea zi s-a sărbătorit şi sărbătoarea primelor roade. Domnul Isus este „pârga celor adormiţi”, adică primul rod pentru împărăţia lui Dumnezeu. El este „Cel întâi născut dintre cei morţi”.

    Dar acum, Hristos a înviat din morţi, pîrga celor adormiţi. Căci dacă moartea a venit prin om, tot prin om a venit şi învierea morţilor. Şi după cum toţi mor în Adam, tot aşa, toţi vor învia în Hristos; dar fiecare la rîndul cetei lui. Hristos este cel dintîi rod; apoi, la venirea Lui, cei ce sînt ai lui Hristos. (1 Corinteni 15:20-23)

    El (Isus Hristos) este Capul trupului, al Bisericii. El este începutul, cel întîi născut dintre cei morţi, pentruca în toate lucrurile să aibă întîietatea (Coloseni 1:18)

Ca şi creştini, noi sărbătorim Paştele în fiecare an duminica ca şi o amintire a morţii, îngropării şi învierii Domnului Isus, accent punându-se pe învierea Lui. De Paşti ne amintim felul minunat cum Dumnezeu ne-a eliberat din robia păcatului.

Paştele era şi prima zi a sărbătorii Azimilor, care ţinea şapte zile, timp în care poporul nu avea voie nici să mănânce, nici să aibă în mijlocul adunării pâine dospită. Pânea dospită simbolizează păcatul. Aceasta înseamnă că, odată eliberaţi din robia păcatului, nu mai avem voie să trăim în păcat.

    Măturaţi aluatul cel vechi, ca să fiţi o plămădeală nouă, cum şi sînteţi, fără aluat; căci Hristos, Paştele noastre, a fost jertfit. (1 Corinteni 5:7)

Cine a intrat în Noul Legământ şi a fost spălat cu sângele Domnului Isus, acela, pe lângă faptul că este eliberat de sub puterea păcatului, el  mai este mântuit şi de mânia viitoare a lui Dumnezeu, care va veni ca un laţ peste toţi locuitorii pământului la vremea sfârşitului.

    Fiindcă Dumnezeu nu ne-a rînduit la mînie, ci ca să căpătăm mîntuirea, prin Domnul nostru Isus Hristos, care a murit pentru noi, pentruca, fie că veghem, fie că dormim, să trăim împreună cu El. (1 Tesaloniceni 5:9-10)

Vă recomand să citiţi şi articolul “Ce spun Scripturile despre răpirea bisericii şi despre Ziua Domnului” ca să vedeţi cum Dumnezeu va face ca mânia Lui să treacă pe alături de cei care şi-au spălat hainele în sângele Domnului Isus.



Care este Biserica adevărată?

https://moldovacrestina.md/care-este-biserica-infiintata-de-iisus-christos/

Întrebare:

    Când a fost înfiinţată prima Biserică Creştină şi de către cine? A intrat Isus în vreo Biserică? Dacă da, în care? S-a rugat Isus în vreo Biserică? Dacă da, spuneţi vă rog numele şi locul Bisericii respective. S-a închinat Isus în vreo Biserică înaintea sfinţilor zugrăviţi pe pereţi şi pictaţi pe icoanele de lemn? Dacă da, vă rog să daţi detalii pentru că nu putem crede fără detalii şi fără să cercetăm. Trebuie să ştim cui ne închinăm.

Pentru că aici sunt mai multe întrebări, va trebui să le iau pe rând, una câte una, dar nu înainte să dau răspuns la întrebarea principală.
Ce este Biserica?

Din felul cum a fost adresată întrebarea, este evident că pentru autorul ei biserica este clădirea unde se adună creştinii, adică casa de rugăciune. Aceasta nu este Biserica, ci clădirea unde Biserica se adună pentru închinare. Cuvântul „Biserică” folosit în traducerea românească a Bibliei este grecescul „ekklesia” care era folosit pe larg în lumea greacă până la scrierea Noului Testament şi semnifica iniţial adunarea cetăţenilor chemaţi afară din casele lor într-un loc public pentru rezolvarea anumitor chestiuni publice. Chiar uneori era folosit acest cuvânt şi pentru a semnifica orice adunare a oamenilor adunaţi cu sau fără un scop anumit. În Noul Testament acest cuvânt ekklesia, adică Biserica, are acelaşi sens de adunare şi anume, adunarea celor răscumpăraţi prin sângele Domnului Isus Hristos pentru moştenirea vieţii veşnice. De altfel, o frază folosită în Biblie este „biserica din casa cutare” prin care se face o clară delimitare între adunarea celor credincioşi şi clădire. Iată un exemplu:

    Bisericile din Asia vă trimit sănătate. Acuila şi Priscila, împreună cu biserica din casa lor, vă trimit multă sănătate în Domnul. (1 Corinteni 16:19)

Clădirile nu pot trimite sau primi salutări. La citirea cu atenţie a Noului Testament veţi vedea cu uşurinţă că totdeauna se face o clară delimitare între Biserică care este adunarea creştinilor şi locul unde se aduna Biserica, adică această adunare sfântă.

Acum, să răspund la întrebările ce mi le-aţi adresat…
Când a înfiinţat prima Biserică Creştină şi de către cine?

Potrivit Cuvântului lui Dumnezeu există doar o singură Biserică Creştină care este alcătuită din cei răscumpăraţi prin sângele Domnului Isus Hristos. Această Biserică a luat naştere când s-a pogorât Duhul Sfânt în Ziua Cincizecimii, la 10 zile după înălţarea Domnului Isus Hristos. Evenimentul este relatat în capitolul 2 al cărţii Faptele Apostolilor.
A întrat Isus în vreo Biserică?

Dacă numiţi Biserică clădirea, atunci nu, Isus nu a intrat când a fost pe pământ, pentru că atunci încă nu era înfiinţată Biserica şi cu atât mai mult nu avea încă clădiri. Domnul Isus a întrat în sinagogile evreieşti. Acum însă, Domnul Isus este prezent în orice clădire unde se adună creştini adevăraţi care au fost născuţi din nou prin credinţă în El, aşa cum a promis:

    Căci acolo unde sunt doi sau trei adunaţi în Numele Meu, sunt şi Eu în mijlocul lor. (Matei 18:20)

S-a închinat Isus în vreo Biserică înaintea sfinţilor zugrăviţi pe pereţi şi pictaţi pe icoanele de lemn?

Nu! Categoric nu! Domnul Isus este Cel căruia I se închină şi trebuie să I se închine toţi sfinţii din toate vremurile. El este viu şi cere ca adevăraţii închinători să se închine Lui şi Tatălui în duh şi adevăr.

Ce spune Biblia despre cauza bolilor?
https://moldovacrestina.md/biblia-despre-cauza-bolilor/
Păcatul este una din principalele cauze ale bolilor

Spre sfârşitul cărţii Deuteronom, Dumnezeu le-a dat poporului Israel o listă cu binecuvântări şi blesteme, în dependenţă de felul cum vor asculta sau nu de Legea Lui şi zice astfel:

    Dacă nu vei păzi şi nu vei împlini toate cuvintele Legii acesteia, scrise în cartea aceasta, dacă nu te vei teme de acest Nume slăvit şi înfricoşat, adică de Domnul Dumnezeul tău, Domnul te va lovi în chip minunat, pe tine şi sămânţa ta, cu răni mari şi îndelungate, cu boli grele şi necurmate. Va aduce peste tine toate bolile Egiptului de care tremurai, şi ele se vor lipi de tine. Ba încă, Domnul va aduce peste tine, până vei fi nimicit, toate felurile de boli şi de răni care nu sunt pomenite în cartea Legii acesteia. După ce aţi fost atât de mulţi ca stelele cerului, nu veţi mai rămâne decât un mic număr, pentru că n-ai ascultat de glasul Domnului Dumnezeului tău. (Deuteronomul 28:58-62)

Dar nu totdeauna cauza bolilor este rezultatul păcatului nostru personal.
Păcatele părinţilor tot aduc boli şi moarte

Ieroboam a fost un împărat rău care a dus 10 seminţii ale poporului Israel într-o idolatrie de neînchipuit. Când s-a îmbolnăvit Abia, fiul său, el a trimis nevasta la prorocul Ahia ca să întrebe cu privire la boala copilului şi dacă se va vindeca. Cu toate că şi-a instruit soţia să nu spună cine este, când ea a trecut pragul, prorocul i-a spus cine este şi i-a amintit de păcatele grave ale soţului ei. După aceea, cu privire la boala copilului i-a spus următoarele:

    Tu, scoală-te şi du-te acasă. Şi cum îţi vor păşi picioarele în cetate, copilul va muri. Tot Israelul îl va plânge şi-l vor îngropa; căci el este singurul din casa lui Ieroboam care va fi pus într-un mormânt, pentru că este singurul din casa lui Ieroboam în care s-a găsit ceva bun înaintea Domnului Dumnezeului lui Israel. (1 Împăraţi 14:12-13)

Boala şi moartea copilului a fost rezultatul păcatului tatălui său, dar şi o manifestare a dragostei lui Dumnezeu care i-a îngăduit să plece din această viaţă înainte să înveţe şi să facă tot răul pe care l-a făcut părintele său. Copilul a murit atunci când s-a găsit ceva bun în el înaintea lui Dumnezeu.
Manifestarea slavei lui Dumnezeu

Pentru că oamenii înainte erau foarte conştienţi că păcatul propriu sau al părinţilor este cauza bolilor, iată ce întâmplare din viaţa Domnului Isus ne relatează Biblia:

    Când trecea, Isus a văzut pe un orb din naştere. Ucenicii Lui L-au întrebat: „Învăţătorule, cine a păcătuit: omul acesta sau părinţii lui, de s-a născut orb?” Isus a răspuns: „N-a păcătuit nici omul acesta nici părinţii lui; ci s-a născut aşa, ca să se arate în el lucrările lui Dumnezeu. (Ioan 9:1-3)

Domnul Isus n-a vrut să spună că omul acesta sau părinţii lui au fost fără păcat, ci faptul că nu păcatul lor este cauza bolii fiului lor. În acest om urma să se arate lucrările lui Dumnezeu. Tot atunci Mântuitorul l-a vindecat în chip miraculos şi aşa s-a arătat slava şi lucrările lui Dumnezeu.
Pentru înaintarea Evangheliei

Când Apostolul Pavel se afla în temniţa din Roma, creştinii din oraşul Filipi i-au trimis un ajutor prin Epafrodit. Călătoria a fost lungă şi Epafrodit a fost aproape de moarte în urma bolii. Pavel nu specifică ce boală a avut Epafrodit, dar scrie:

    Am socotit de trebuinţă să vă trimit pe Epafrodit, fratele şi tovarăşul meu de lucru şi de luptă, trimisul şi slujitorul vostru pentru nevoile mele. Căci dorea fierbinte să vă vadă pe toţi; şi era foarte mâhnit, pentru că aflaserăţi că a fost bolnav. Ce-i drept, a fost bolnav şi foarte aproape de moarte, dar Dumnezeu a avut milă de el. Şi nu numai de el, ci şi de mine, ca să n-am întristare peste întristare. L-am trimis, dar, cu atât mai în grabă, ca să-l vedeţi şi să vă bucuraţi iarăşi şi să fiu şi eu mai puţin mâhnit. Primiţi-l deci în Domnul, cu toată bucuria; şi preţuiţi pe astfel de oameni. Căci pentru lucrul lui Hristos a fost el aproape de moarte şi şi-a pus viaţa în joc, ca să împlinească ce lipsea slujbei voastre pentru mine. (Filipeni 2:25-30)

În Epistola II a lui Timotei, Pavel scrie despre un alt ucenic şi colaborator în Evanghelie astfel:

    Erast a rămas în Corint, iar pe Trofim l-am lăsat bolnav în Milet. (2 Timotei 4:20)

Manifestarea puterii lui Dumnezeu

În timp ce-i învăţam pe oameni Epistola a II a lui Pavel către Timotei, când am ajuns să vedem că Trofim rămase bolnav la Milet, unul din studenţi a întrebat: “Cum se face că oamenii se vindecau doar dacă se atingeau de hainele lui Pavel, iar Trofim, colegul lui de slujbă, era bolnav în Milet şi Pavel nu-l putea ajuta?” Aşa este, Dumnezeu făcea mari minuni şi vindecări prin Pavel ca să-i facă pe oameni să creadă mesajul Evangheliei propovăduit de el. În acelaşi timp mulţi slujitori  sufereau de boli cronice, în timp ce propovăduiau Evanghelia. În prima epistolă Pavel i-a scris lui Timotei astfel:

    Să nu mai bei numai apă, ci să iei şi câte puţin vin, din pricina stomacului tău şi din pricina deselor tale îmbolnăviri. (1 Timotei 5:23)

Cu toate că avea stomacul bolnav şi crize frecvente, Timotei a fost un slujitor neobosit în Evanghelie şi a slujit cu toată dedicarea. De ce a îngăduit Dumnezeu boli în vieţile acestor oameni? Pentru ca prin slăbiciunile lor să se manifeste şi mai mult puterea Sa. Nu ştim dacă Apostolul Pavel s-a referit la boală sau la alte încercări când a zis “ţepuş” dar cu siguranţă că boala ne face slabi şi produce slăbiciune, de aceea, se înscrie bine în contextul celor spuse de Apostol mai jos:

    Şi, ca să nu mă umflu de mândrie din pricina strălucirii acestor descoperiri, mi-a fost pus un ţepuş în carne, un sol al Satanei, ca să mă pălmuiască şi să mă împiedice să mă îngâmf. De trei ori am rugat pe Domnul să mi-l ia. Şi El mi-a zis: „Harul Meu îţi este de ajuns; căci puterea Mea în slăbiciune este făcută desăvârşită.” Deci mă voi lăuda mult mai bucuros cu slăbiciunile mele, pentru ca puterea lui Hristos să rămână în mine. De aceea simt plăcere în slăbiciuni, în defăimări, în nevoi, în prigoniri, în strâmtorări, pentru Hristos; căci când sunt slab, atunci sunt tare. (2 Corinteni 12:7-10)

Dumnezeu aduce vindecarea

Dumnezeu aduce bolile, dar tot El ne protejează de ele şi aduce vindecarea când ne îmbolnăvim:

    El a zis: „Dacă vei asculta cu luare aminte glasul Domnului Dumnezeului tău, dacă vei face ce este bine înaintea Lui, dacă vei asculta de poruncile Lui şi dacă vei păzi toate legile Lui, nu te voi lovi cu niciuna din bolile cu care am lovit pe egipteni; căci Eu sunt Domnul care te vindecă.” (Exodul 15:26)

La cine alergăm prima dată?

Împăratul Asa a fost unul bun şi cu frică de Dumnezeu, totuşi, Biblia ne spune următoarele despre el:

    În al treizeci şi nouălea an al domniei sale, Asa s-a îmbolnăvit de picioare aşa încât avea mari dureri; chiar în timpul bolii lui, n-a căutat pe Domnul, ci a întrebat pe doctori. (2 Cronici 16:12)

Este important pentru fiecare din nou să înţelegem că vindecarea vine de la Dumnezeu şi medicii sunt un instrument în mâna Lui. Mi-a spus cineva cum înainte de operaţie, medicul i-a spus: “Eu urmează să fac operaţia, dar Dumnezeu este cel care va da succes şi va vindeca. Să ne rugăm Domnului!” Este foarte important să învăţăm noi şi să le spunem tuturor oamenilor să caute pe Domnul când sunt în boală şi să nu se bizuiască doar pe medici sau medicamente.
Să ne mărturisim păcatele

Sfântul Iacov a scris astfel în Epistola care îi poartă numele:

    Este vreunul printre voi bolnav? Să cheme pe prezbiterii bisericii; şi să se roage pentru el, după ce-l vor unge cu untdelemn în Numele Domnului. Rugăciunea făcută cu credinţă va mântui pe cel bolnav, şi Domnul îl va însănătoşi; şi, dacă a făcut păcate, îi vor fi iertate. Mărturisiţi-vă unii altora păcatele şi rugaţi-vă unii pentru alţii, ca să fiţi vindecaţi. Mare putere are rugăciunea fierbinte a celui neprihănit. (Iacov 5:14-16)

Deci, având în vedere că păcatul este una din cauza bolilor, să ne cercetăm vieţile în lumina Cuvântului lui Dumnezeu şi, dacă am păcătuit, să ne mărturisim păcatele şi apoi să ne rugăm pentru vindecare şi unii pentru alţii.

Dumnezeu să le aducă pocăinţă, mângâiere şi vindecare celor care sunt în boală şi suferinţă.
 


Ce spune Biblia despre fecundarea artificială ”in vitro”?
https://moldovacrestina.md/ce-spune-biblia-despre-fecundarea-artificiala-in-vitro/
Fecundarea “in vitro” este fecundarea ovulului în afara organismului şi este cea mai folosită metodă în cazul infertilităţii. În traducere din limba latină “in vitro” înseamnă “în sticlă” şi se referă la eprubetele din sticlă în care sunt fecundate ovulele femeii. Prima dată au folosit această metodă medicii din Anglia în anul 1978. Astfel, prin laparoscopie, se prevalează ovulul de la femeie. Sperma se obţine de la bărbat, dar în multe cazuri, de la băncile de spermă unde sămânţa bărbatului se păstrează congelată. Medicii crează un mediu pe care îl numesc “teren de cultură” şi acolo provoacă fecundarea ovulului de către spermatozoizi. Zigotul uman se păstrează la germinat şi în termenii de la 36 la 56 de ore de la fecuncare, va fi transferat în uterul femeii în nădejdea că va supravieţui. Ce spune Biblia despre fecundarea artificială? În mod direct nimic, pentru că nimeni nu a folosit o astfel de metodă în vremurile când a fost înregistrată revelaţia lui Dumnezeu. Dar Biblia abordează foarte mult subiectul valorii vieţii umane şi, privind la tot ce scrie Sfânta Scriptură, ne putem face concluzii clare în ce priveşte fecundarea “in vitro”.
Fecundarea artificială aduce mai multă moarte decât viaţă
fecundarea artificială

Doar în perioada 1998-1999, doar timp de doi ani, în Marea Britanie 70.000 embrioni umani au murit pe parcursul aplicării metodei de fertilizare “in vitro” pe când 8.300 copiii au ajuns să se nască. De la momentul când spermatozoidul fecundează ovulul, de când apare zigotul uman, avem de a face cu o un om a cărui viaţă are exact aceeaşi valoare pe care o are viaţa fiecărui din noi, cei care am ajuns să ne naştem şi să trăim pe acest pământ. Iată o lege din Sfintele Scripturi care ne arată valoarea fetusului:

    Dacă se ceartă doi oameni, şi lovesc pe o femeie însărcinată, şi o fac doar să nască înainte de vreme, fără altă nenorocire, să fie pedepsiţi cu o gloabă, pusă de bărbatul femeii, şi pe care o vor plăti după hotărârea judecătorilor. Dar dacă se întâmplă o nenorocire, vei da viaţă pentru viaţă, ochi pentru ochi, dinte pentru dinte, mână pentru mână, picior pentru pircior, arsură pentru arsură, rană pentru rană, vânătaie pentru vânătaie. (Exodul 21:22-25)

Atât medicii cât şi bărbaţii şi femeile care apelează la ajutorul acestei metode sunt conştienţi din start că merg la conceperea copiilor din care cei mai mulţi vor fi omorâţi. Sunt ei oare conştinenţi şi de faptul că urmează să dea socoteala pentru vieţile copiilor proprii omorâţi?
Fecundarea artificială implică omorul copiilor prin avort

Când se face fecundarea în afara organismului, sunt creaţi mai mulţi embrioni în eprubetă. Astfel, medicii aplică conceperea a mai mulţi embrioni (copiii) “de rezervă”, având în vedere că va supravieţui 1 sau cel mult 2 din 10, adică vor ajunge vii până la naştere. Apoi, mai mulţi embrioni sunt transferaţi în uterul mamei, în speranţa că cel puţin unul din ei se va implanta reuşit. În rezultat, de cele mai multe ori apar sarcini multiple şi apoi medicii recurg la aşa numită “reducţia embrionară” ceea ce înseamnă că o parte din embrioni(copii) sunt eliminaţi (omorâţi), ca să dea şanse de supravieţuire unui sau a doi embrioni. Eliminarea embrionilor din organism este avort şi este omor.
Fecundarea artificială implică tratament antiuman faţă de copiii proprii prin condamnare la închisoare

Ce om normal ar accepta să-şi trimită copilul la închisoare? Nici nu poate cuiva să-i treacă prin cap acest lucru. În pregătire pentru însămânţarea artificială, medicii caută să obţină un număr mare de embrioni. Apoi, aceşti embrioni (oameni care au viaţă) o parte mică sunt transferaţi în uterul mamei, iar o altă parte vor fi păstraţi ca şi rezervă pentru un viitor tratament sau experienţă. Aceşti embrioni sunt păstraţi în stare congelată şi pot fi ţinuţi aşa pentru o lungă perioadă.
Fecundarea artificială este o încercare de a schimba planul lui Dumnezeu

În Biblie este scris că Dumnezeu este cel ce face pe o femeie să nască sau să fie stearpă, adică să nu poată naşte copii. Acelaşi lucru se aplică şi bărbaţilor. De aceea, este bine să realizăm lucrul acesta şi să primim atât copii cât şi imposibilitatea de a avea proprii copii ca pe un lucru ce vine de la Dumnezeu. Apoi, tot în Biblie este relatat despre multe femei care au fost sterile pentru o perioadă de viaţă şi apoi Dumnezeu le-a dat copii, aşa cum scrie în Cartea Psalmilor:

    El dă o casă celei ce era stearpă, face din ea o mamă veselă în mijlocul copiilor ei. Lăudaţi pe Domnul! (Psalmul 113:9)

Când oamenii au aşteptat cu răbdare până Dumnezeu a lucrat în vieţile lor şi le-a dat copii, au avut doar bucurii şi binecuvântări. Aşa a fost în viaţa Rahelei, Anei, Elizabetei, etc.

Biblia ne relatează însă şi cazuri când cineva a vrut să ajute pe Dumnezeu şi au recurs la o metodă de concepere a copilului în afara corpului femeii care făcea parte din legământul de căsătorie, ceva similar fecundării “in vitro” şi aceasta le-a adus suferinţe mari. Aşa a procedat Sara, care era sterilă şi căreia Dumnezeu i-a făgăduit că va avea un fiu. Iată ce a făcut ea:

    Şi Sarai a zis lui Avram: “Iată, Domnul m-a făcut stearpă; intră, te rog, la roaba mea, poate că voi avea copii de la ea.” Avram a ascultat cele spuse de Sarai. Atunci Sarai, nevasta lui Avram, a luat pe Egipteanca Agar, roaba ei, şi a dat-o de nevastă bărbatului său Avram, după ce Avram locuise ca străin zece ani în ţara Canaan. El a intrat la Agar, şi ea a rămas însărcinată. Când s-a văzut ea însărcinată, a privit cu dispreţipe stăpână-sa. (Genesa 16:2-4)

Acesta a fost doar inceputul problemelor. Mai târziu au venit multe alte probleme şi de la Agar, şi de la Ismael care s-a născut şi problemele de atunci s-au extins până în ziua de azi asupra poporului Israel. Totdeauna când vrem să-L ajutăm pe Dumnezeu cu “invenţiile” noastre, vom avea de suferit mult. Dumnezeu însă şi-a ţinut promisiunea şi Sarai a născut un copil al ei, din trupul ei, care a moştenit făgăduinţele lui Dumnezeu. În cazul Sarei însă, ea nu a omorât pe nici unul din copiii ei.

Când oamenii în disperare după copii acceptă pentru a avea unul să-şi omoare mulţi alţi copii ai lor, păcatele acestea nu vor rămâne nepedepsite. Iar însămânţarea artificială nu poate fi făcută fără a aplica aceste omoruri ale propriilor copiii care sunt în stare de embrioni.
Fecundarea artificială implică cel mai sălbatic genocid

În Marea Britanie, în perioada 1991-1998, din cei 750.000 de embrioni care au fost creaţi prin fertilizare artificială, 237.000 au fost distruşi, iar 48.000 au fost donaţi pentru cercetare. Sunt cunoscute cazurile când embrionii ce erau în surplus au fost folosiţi pentru obţinerea produselor cosmetice. Când i-am spus soţiei mele aceasta, ea a spus: “Nici fasciştii nu au procedat în felul acesta…”. De altfel, este bine cunoscut că fasciştii în lagărele de concentrare căutau să folosească totul în economia lor: cenuşa oamenior arşi o foloseau ca şi îngrăşăminte minerale pentru a creşte varză, părul îl foloseau pentru a face perne, din piele de oameni făceau mănuşi şi din grăsimea lor săpun. Am văzut aceste produse la muzeul războiului din Kiev. Cum poate cineva care a recurs la fecundarea artificială să doarmă liniştit când ştie că o parte din copii lui vor fi congelaţi sau distruşi, sau donaţi pentru cercetări, sau utilizaţi pentru obţinerea produselor cosmetice?
Dumnezeu va cere socoteala de la toţi cei vinovaţi de crima “in vitro”

Cea mai cunoscută de oameni din cele zece porunci este “Să nu ucizi!”. Dumnezeu mai spune despre valoarea vieţilor acelor copii care au fost omorâţi ca şi rezultat al experimentului fecundării “in vitro”:

    Căci voi cere înapoi sângele vieţilor voastre; îl voi cere înapoi de la orice dobitoc; şi voi cere înapoi viaţa omului din mâna omului, din mâna oricărui om, care este fratele lui. Dacă varsă cineva sângele omului, şi sângele lui să fie vărsat de om; căci Dumnezeu a făcut pe om după chipul Lui. (Genesa 9:5-6)

În Republica Moldova procedura de însămânţare artificială se efectuază cum pretind specialiştii “cu succes” de 10 ani şi cuplurile plătesc pentru aceasta 1500 dolari SUA. Sunt oare conştienţi medicii şi părinţii care apelează la această metodă despre valoarea vieţii copiilor proprii pe care îi supun la experimente şi apoi îi omoară? Sunt ei oare conştienţi de faptul că vor da socoteala înaintea lui Dumnezeu? Precum Dumnezeu în Biblie, tot aşa şi Biserica condamnă această practică a morţii.
Şi care este soluţia pentru cuplurile ce nu pot avea copii?

Să înfieze copiii orfani. Astfel vor salva vieţile şi viitorul orfanilor şi nu vor da naştere copiilor proprii pentru a-i omorâ pe cei mai mulţi. Iată ce spune Scriptura despre aceasta:

    Religiunea curată şi neîntinată, înaintea lui Dumnezeu, Tatăl nostru, este să cercetăm pe orfani şi pe văduve în necazurile lor, şi să ne păzim neîntinaţi de lume. (Iacov 1:27)

A cerceta în acest context înseamnă a fi implicat deplin în viaţa cuiva care are nevoie să fie sprijinit, să fie ajutat. Primul în această listă este trecut orfanul şi cel ce are milă de orfan şi îl ajută, îl sprijină, îl ridică, dă dovadă de o adevărată credinţă în Dumnezeu. O foarte frumoasă mărturie vor avea înaintea lui Dumnezeu şi înaintea oamenilor cei ce au milă de orfani, care îi înfiază şi apoi le dau un viitor şi o nădejde. Dumnezeu să ne ajute să privim la valoarea vieţii umane tot aşa cum o priveşte El.
Ce spune Biblia despre cauza bolilor?
https://moldovacrestina.md/biblia-despre-cauza-bolilor/
Păcatul este una din principalele cauze ale bolilor

Spre sfârşitul cărţii Deuteronom, Dumnezeu le-a dat poporului Israel o listă cu binecuvântări şi blesteme, în dependenţă de felul cum vor asculta sau nu de Legea Lui şi zice astfel:

    Dacă nu vei păzi şi nu vei împlini toate cuvintele Legii acesteia, scrise în cartea aceasta, dacă nu te vei teme de acest Nume slăvit şi înfricoşat, adică de Domnul Dumnezeul tău, Domnul te va lovi în chip minunat, pe tine şi sămânţa ta, cu răni mari şi îndelungate, cu boli grele şi necurmate. Va aduce peste tine toate bolile Egiptului de care tremurai, şi ele se vor lipi de tine. Ba încă, Domnul va aduce peste tine, până vei fi nimicit, toate felurile de boli şi de răni care nu sunt pomenite în cartea Legii acesteia. După ce aţi fost atât de mulţi ca stelele cerului, nu veţi mai rămâne decât un mic număr, pentru că n-ai ascultat de glasul Domnului Dumnezeului tău. (Deuteronomul 28:58-62)

Dar nu totdeauna cauza bolilor este rezultatul păcatului nostru personal.
Păcatele părinţilor tot aduc boli şi moarte

Ieroboam a fost un împărat rău care a dus 10 seminţii ale poporului Israel într-o idolatrie de neînchipuit. Când s-a îmbolnăvit Abia, fiul său, el a trimis nevasta la prorocul Ahia ca să întrebe cu privire la boala copilului şi dacă se va vindeca. Cu toate că şi-a instruit soţia să nu spună cine este, când ea a trecut pragul, prorocul i-a spus cine este şi i-a amintit de păcatele grave ale soţului ei. După aceea, cu privire la boala copilului i-a spus următoarele:

    Tu, scoală-te şi du-te acasă. Şi cum îţi vor păşi picioarele în cetate, copilul va muri. Tot Israelul îl va plânge şi-l vor îngropa; căci el este singurul din casa lui Ieroboam care va fi pus într-un mormânt, pentru că este singurul din casa lui Ieroboam în care s-a găsit ceva bun înaintea Domnului Dumnezeului lui Israel. (1 Împăraţi 14:12-13)

Boala şi moartea copilului a fost rezultatul păcatului tatălui său, dar şi o manifestare a dragostei lui Dumnezeu care i-a îngăduit să plece din această viaţă înainte să înveţe şi să facă tot răul pe care l-a făcut părintele său. Copilul a murit atunci când s-a găsit ceva bun în el înaintea lui Dumnezeu.
Manifestarea slavei lui Dumnezeu

Pentru că oamenii înainte erau foarte conştienţi că păcatul propriu sau al părinţilor este cauza bolilor, iată ce întâmplare din viaţa Domnului Isus ne relatează Biblia:

    Când trecea, Isus a văzut pe un orb din naştere. Ucenicii Lui L-au întrebat: „Învăţătorule, cine a păcătuit: omul acesta sau părinţii lui, de s-a născut orb?” Isus a răspuns: „N-a păcătuit nici omul acesta nici părinţii lui; ci s-a născut aşa, ca să se arate în el lucrările lui Dumnezeu. (Ioan 9:1-3)

Domnul Isus n-a vrut să spună că omul acesta sau părinţii lui au fost fără păcat, ci faptul că nu păcatul lor este cauza bolii fiului lor. În acest om urma să se arate lucrările lui Dumnezeu. Tot atunci Mântuitorul l-a vindecat în chip miraculos şi aşa s-a arătat slava şi lucrările lui Dumnezeu.
Pentru înaintarea Evangheliei

Când Apostolul Pavel se afla în temniţa din Roma, creştinii din oraşul Filipi i-au trimis un ajutor prin Epafrodit. Călătoria a fost lungă şi Epafrodit a fost aproape de moarte în urma bolii. Pavel nu specifică ce boală a avut Epafrodit, dar scrie:

    Am socotit de trebuinţă să vă trimit pe Epafrodit, fratele şi tovarăşul meu de lucru şi de luptă, trimisul şi slujitorul vostru pentru nevoile mele. Căci dorea fierbinte să vă vadă pe toţi; şi era foarte mâhnit, pentru că aflaserăţi că a fost bolnav. Ce-i drept, a fost bolnav şi foarte aproape de moarte, dar Dumnezeu a avut milă de el. Şi nu numai de el, ci şi de mine, ca să n-am întristare peste întristare. L-am trimis, dar, cu atât mai în grabă, ca să-l vedeţi şi să vă bucuraţi iarăşi şi să fiu şi eu mai puţin mâhnit. Primiţi-l deci în Domnul, cu toată bucuria; şi preţuiţi pe astfel de oameni. Căci pentru lucrul lui Hristos a fost el aproape de moarte şi şi-a pus viaţa în joc, ca să împlinească ce lipsea slujbei voastre pentru mine. (Filipeni 2:25-30)

În Epistola II a lui Timotei, Pavel scrie despre un alt ucenic şi colaborator în Evanghelie astfel:

    Erast a rămas în Corint, iar pe Trofim l-am lăsat bolnav în Milet. (2 Timotei 4:20)

Manifestarea puterii lui Dumnezeu

În timp ce-i învăţam pe oameni Epistola a II a lui Pavel către Timotei, când am ajuns să vedem că Trofim rămase bolnav la Milet, unul din studenţi a întrebat: “Cum se face că oamenii se vindecau doar dacă se atingeau de hainele lui Pavel, iar Trofim, colegul lui de slujbă, era bolnav în Milet şi Pavel nu-l putea ajuta?” Aşa este, Dumnezeu făcea mari minuni şi vindecări prin Pavel ca să-i facă pe oameni să creadă mesajul Evangheliei propovăduit de el. În acelaşi timp mulţi slujitori  sufereau de boli cronice, în timp ce propovăduiau Evanghelia. În prima epistolă Pavel i-a scris lui Timotei astfel:

    Să nu mai bei numai apă, ci să iei şi câte puţin vin, din pricina stomacului tău şi din pricina deselor tale îmbolnăviri. (1 Timotei 5:23)

Cu toate că avea stomacul bolnav şi crize frecvente, Timotei a fost un slujitor neobosit în Evanghelie şi a slujit cu toată dedicarea. De ce a îngăduit Dumnezeu boli în vieţile acestor oameni? Pentru ca prin slăbiciunile lor să se manifeste şi mai mult puterea Sa. Nu ştim dacă Apostolul Pavel s-a referit la boală sau la alte încercări când a zis “ţepuş” dar cu siguranţă că boala ne face slabi şi produce slăbiciune, de aceea, se înscrie bine în contextul celor spuse de Apostol mai jos:

    Şi, ca să nu mă umflu de mândrie din pricina strălucirii acestor descoperiri, mi-a fost pus un ţepuş în carne, un sol al Satanei, ca să mă pălmuiască şi să mă împiedice să mă îngâmf. De trei ori am rugat pe Domnul să mi-l ia. Şi El mi-a zis: „Harul Meu îţi este de ajuns; căci puterea Mea în slăbiciune este făcută desăvârşită.” Deci mă voi lăuda mult mai bucuros cu slăbiciunile mele, pentru ca puterea lui Hristos să rămână în mine. De aceea simt plăcere în slăbiciuni, în defăimări, în nevoi, în prigoniri, în strâmtorări, pentru Hristos; căci când sunt slab, atunci sunt tare. (2 Corinteni 12:7-10)

Dumnezeu aduce vindecarea

Dumnezeu aduce bolile, dar tot El ne protejează de ele şi aduce vindecarea când ne îmbolnăvim:

    El a zis: „Dacă vei asculta cu luare aminte glasul Domnului Dumnezeului tău, dacă vei face ce este bine înaintea Lui, dacă vei asculta de poruncile Lui şi dacă vei păzi toate legile Lui, nu te voi lovi cu niciuna din bolile cu care am lovit pe egipteni; căci Eu sunt Domnul care te vindecă.” (Exodul 15:26)

La cine alergăm prima dată?

Împăratul Asa a fost unul bun şi cu frică de Dumnezeu, totuşi, Biblia ne spune următoarele despre el:

    În al treizeci şi nouălea an al domniei sale, Asa s-a îmbolnăvit de picioare aşa încât avea mari dureri; chiar în timpul bolii lui, n-a căutat pe Domnul, ci a întrebat pe doctori. (2 Cronici 16:12)

Este important pentru fiecare din nou să înţelegem că vindecarea vine de la Dumnezeu şi medicii sunt un instrument în mâna Lui. Mi-a spus cineva cum înainte de operaţie, medicul i-a spus: “Eu urmează să fac operaţia, dar Dumnezeu este cel care va da succes şi va vindeca. Să ne rugăm Domnului!” Este foarte important să învăţăm noi şi să le spunem tuturor oamenilor să caute pe Domnul când sunt în boală şi să nu se bizuiască doar pe medici sau medicamente.
Să ne mărturisim păcatele

Sfântul Iacov a scris astfel în Epistola care îi poartă numele:

    Este vreunul printre voi bolnav? Să cheme pe prezbiterii bisericii; şi să se roage pentru el, după ce-l vor unge cu untdelemn în Numele Domnului. Rugăciunea făcută cu credinţă va mântui pe cel bolnav, şi Domnul îl va însănătoşi; şi, dacă a făcut păcate, îi vor fi iertate. Mărturisiţi-vă unii altora păcatele şi rugaţi-vă unii pentru alţii, ca să fiţi vindecaţi. Mare putere are rugăciunea fierbinte a celui neprihănit. (Iacov 5:14-16)

Deci, având în vedere că păcatul este una din cauza bolilor, să ne cercetăm vieţile în lumina Cuvântului lui Dumnezeu şi, dacă am păcătuit, să ne mărturisim păcatele şi apoi să ne rugăm pentru vindecare şi unii pentru alţii.

Dumnezeu să le aducă pocăinţă, mângâiere şi vindecare celor care sunt în boală şi suferinţă.
Unde argumentează Biblia că Isus Hristos este Dumnezeu?

https://moldovacrestina.md/isus-hristos-este-dumnezeu-doctrina/

   Doctrina c onform căreia Isus Hristos este Dumnezeu este o învăţătură centrală a Bibliei şi este foarte mare numărul argumentelor. Mă voi limita doar la câteva şi mai ales, mă voi opri la primele 18 versete ale Evangheliei după Ioan. În aceste versete, Domnul Isus este numit la început “Cuvântul” şi este prezentat astfel.
Isus Hristos este Dumnezeu

    La început era Cuvântul, şi Cuvântul era cu Dumnezeu, şi Cuvântul era Dumnezeu. (Ioan 1:1)

Acest verset arată că Isus Hristos este Dumnezeu şi este una cu Dumnezeu. De asemenea, acest verset arată că o altă calitate pe care o are doar Dumnezeu şi anume…
Isus Hristos este Veşnic

Al doilea verset din acest capitol repetă şi astfel accentuează adevărul din primul verset când spune:

    El era la început cu Dumnezeu. (Ioan 1:2)

Textul biblic spune că Cuvântul “era la început” şi nu că a apărut mai apoi sau pe parcurs. Prima carte a Bibliei începe cu cuvintele “la început” şi spune:

    La început, Dumnezeu a făcut cerurile şi pământul. (Geneza 1:1)

La acel început, când Dumnezeu a creat cerurile şi pământul, Domnul Isus Hristos era, pentru ca el este veşnic, aşa cum Dumnezeu este veşnic.

Următoarea calitate divină a Domnului Isus prezentată în Evanghelia după Ioan este…
Creator

    Toate lucrurile au fost făcute prin El; şi nimic din ce a fost făcut, n-a fost făcut fără El. (Ioan 1:3)

Dumnezeu Tatăl a cerat lumea prin Fiul său Isus Hristos. Prin El au fost făcute toate lucrurile şi nu există nici o excepţie.
Autorul şi sursa vieţii

Evanghelia după Ioan scrie în continuare:

    În El era viaţa, şi viaţa era lumina oamenilor. Lumina luminează în întuneric, şi întunericul n-a biruit-o. (Ioan 1:4-5)

Era o vreme când unii aşa numiţi oameni de ştiinţă încercau să convingă omenirea că originea vieţii este în proteine şi că în ziua când oamenii vor reuşi să obţină pe cale artificială proteine, vor reuşi să creeze suflete vii. Iată că au reuşit să obţină pe cale artificială proteine, dar nu tot aşa este cu viaţa, pentru că viaţa este în Domnul Isus şi doar El dă viaţă.
Fiul lui Dumnezeu a luat trup de om

Acelaşi capitol 1 al Evangheliei după Ioan scrie:

    Şi Cuvântul (Domnul Isus) S-a făcut trup şi a locuit printre noi, plin de har şi de adevăr. Şi noi am privit slava Lui, o slavă întocmai ca slava Singurului născut din Tatăl. – (Ioan 1:14)

Şi dacă cineva încearcă să afirme că termenul “Cuvântul” din aceste prime 18 versete ale Evangheliei după Ioan nu se referă la Domnul Isus, să ia aminte la concluzia de la încheierea acestui paragraf biblic care spune:

    Ioan a mărturisit despre El, când a strigat: „El este Acela despre care ziceam eu: „Cel ce vine după mine este înaintea mea, pentru că era înainte de mine”. – Şi noi toţi am primit din plinătatea Lui şi har după har; căci Legea a fost dată prin Moise, dar harul şi adevărul au venit prin Isus Hristos. Nimeni n-a văzut vreodată pe Dumnezeu; singurul Lui Fiu, care este în sânul Tatălui, Acela L-a făcut cunoscut.” (Ioan 1:15-18)

Există şi
Alte texte biblice care prezintă că Domnul Isus este Dumnezeu

    Căci harul lui Dumnezeu, care aduce mântuire pentru toţi oamenii, a fost arătat şi ne învaţă s-o rupem cu păgânătatea şi cu poftele lumeşti şi să trăim în veacul de acum cu cumpătare, dreptate şi evlavie, aşteptând fericita noastră nădejde şi arătarea slavei marelui nostru Dumnezeu şi Mântuitor Isus Hristos. El S-a dat pe Sine însuşi pentru noi, ca să ne răscumpere din orice fărădelege şi să-Şi cureţe un norod care să fie al Lui, plin de râvnă pentru fapte bune. (Tit 2:11-14)

    Ştim că Fiul lui Dumnezeu a venit şi ne-a dat pricepere să cunoaştem pe Cel ce este adevărat. Şi noi suntem în Cel ce este adevărat, adică în Isus Hristos, Fiul Lui. El este Dumnezeul adevărat şi viaţa veşnică. (1 Ioan 5:20)

Dumnezeu să ne binecuvânteze cu credinţă deplină în divinitatea Domnului Isus Hristos pentru mântuirea sufletelor noastre.
Cum să-ţi administrezi banii după Cuvântul Lui Dumnezeu?
https://moldovacrestina.md/administrarea-banilor-in-familie/
1. Zeciuiala la Biserică

Dumnezeu vrea să fim într-o relaţie de închinare şi recunoştinţă faţă de El şi a lăsat o poruncă clară în Biblie care spune ca să aducem înaintea Lui 10% din tot venitul nostru şi aceasta când ne va fi greu financiar şi când ne va fi bine. Banii aceştia care sunt aduşi de creştini la biserică se vor folosi pentru înaintarea Evangheliei, dacă nu sunt dintr-un câştig mârşav.
2. Celui ce te învaţă din Cuvântul lui Dumnezeu

În Biblie suntem învăţaţi să avem grijă de cei care ne învaţă din Cuvântul lui Dumnezeu, aşa cum spune:

    Cine primeşte învăţătura în Cuvânt să facă parte din toate bunurile lui şi celui ce-l învaţă. (Galateni 6:6)

3. Celor din casa ta şi apoi rudelor

Apostolul Pavel a scris:

    Dacă nu poartă cineva grijă de ai lui, şi mai ales de cei din casa lui, s-a lepădat de credinţă şi este mai rău decât un necredincios. (1 Timotei 5:8)

În acest verset Dumnezeu ne învaţă să purtăm de grijă de ai noştri, adică de rudele noastre, de cei apropiaţi nouă, însă prioritate (mai ales) să aibă cei din casa noastră, adică cei care locuiesc cu noi în casă aceştia fiind soţia şi copiii în cazul unui bărbat. De ei trebuie să aibă grijă în primul rând şi să le împlinească nevoile lor, dar să nu nesocotească nici nevoile celorlalţi şi să caute să ajute. 
4. Fraţilor în credinţă şi tuturor oamenilor

Cuvântul lui Dumnezeu  mai spune:

    Aşadar, cât avem prilej, să facem bine la toţi, şi mai ales fraţilor în credinţă. (Galateni 6:10)

După ce aducem zeciuielile noastre înaintea lui Dumnezeu, după ce facem parte din bunurile noastre celui care ne învaţă din Cuvântul Lui, după ce împlinim nevoile celor din casa noastră şi ajutăm pe ai noştri, adică rudele noastre, dacă avem prilej, adică dacă avem posibilitate şi putere financiară, să ajutăm şi pe alţii, dar mai ales pe fraţii noştri în credinţă, ei au prioritate.
Nu te lăsa manipulat

Nu cred că este astfel în cazul acestui bărbat, dar cunosc mulţi bărbaţi şi femei care se cred  buni pentru că le dau tuturor şi nu refuză nici odată, dar după mine sunt naivi şi se lasă manipulaţi de cei care care trăiesc în neorânduială dar ştiu a stoarce bani din alţii. Nu fi naiv şi nu da bani celor care nu vor să muncească, care nu fac nimic şi se ţin de nimicuri. Prin banii care le dai nu faci altceva decât să-i încurajezi în această atitudine rea pe care au luat-o ei.

Cum este iadul și ce-i așteaptă pe cei ce vor sfârși acolo?

https://moldovacrestina.md/cum-este-iadul/

Eu îți voi spune cum este iadul descris în Biblie. Oamenii când spun iad se gândesc la un loc de chin. Cei mai mulți nici nu știu că sunt două astfel de locuri. Unul este vremelnic și altul este veșnic.
 
LOCUINȚA MORȚILOR – locul vremelnic de chin al celor care au respins pocăința

Când moare un om care nu s-a pocăit de păcatele sale și nu a intrat în Noul Legământ cu Isus Hristos, sufletul persoanei respective merge în Locuința morților. Acesta este un loc în adâncimile pământului. Domnul Isus a dat detalii cu privire la acel loc în descrierea următorului caz:

    Era un om bogat care se îmbrăca în porfiră şi in subţire; şi în fiecare zi ducea o viaţă plină de veselie şi strălucire. La uşa lui, zăcea un sărac, numit Lazăr, plin de bube. Şi dorea mult să se sature cu firimiturile care cădeau de la masa bogatului; până şi câinii veneau şi-i lingeau bubele. Cu vremea, săracul a murit; şi a fost dus de îngeri în sânul lui Avraam. A murit şi bogatul, şi l-au îngropat. Pe când era el în Locuinţa morţilor, în chinuri, şi-a ridicat ochii în sus, a văzut de departe pe Avraam şi pe Lazăr în sânul lui şi a strigat: „Părinte Avraame, fie-ţi milă de mine şi trimite pe Lazăr să-şi înmoaie vârful degetului în apă şi să-mi răcorească limba; căci grozav sunt chinuit în văpaia aceasta.” „Fiule”, i-a răspuns Avraam, „adu-ţi aminte că, în viaţa ta, tu ţi-ai luat lucrurile bune, şi Lazăr şi-a luat pe cele rele; acum aici, el este mângâiat, iar tu eşti chinuit. Pe lângă toate acestea, între noi şi între voi este o prăpastie mare, aşa ca cei ce ar vrea să treacă de aici la voi sau de acolo la noi să nu poată.” Bogatul a zis: „Rogu-te, dar, părinte Avraame, să trimiţi pe Lazăr în casa tatălui meu; căci am cinci fraţi, şi să le adeverească aceste lucruri, ca să nu vină şi ei în acest loc de chin.” Avraam a răspuns: „Au pe Moise şi pe proroci; să asculte de ei.” „Nu, părinte Avraame”, a zis el, „ci dacă se va duce la ei cineva din morţi, se vor pocăi.” Şi Avraam i-a răspuns: „Dacă nu ascultă pe Moise şi pe proroci, nu vor crede nici chiar dacă ar învia cineva din morţi.” (Luca 16:19-31)

Mântuitorul a menționat următoarele detalii despre Locuința morților:

    este un loc de chin, cei care se află acolo sunt chinuiți
    de acolo pot vedea binecuvântarea celor care au trăit în neprihănire (cred că aceasta le face și mai mare chinul prin comparație…)
    sunt chinuiți și de sete, căci este lipsă de apă și dacă s-ar atinge cineva cu degetul umed de limba lor le-ar aduce o răcorire
    nimeni nu poate pleca de acolo
    nimeni nu poate veni să le ajute celor care se află în acel loc de chin
    nimeni nu le poate aduce ceva care să le ușureze chinurile, nici măcar o picătură de apă
    cei care sunt chinuiți în acel loc doresc cel mai mult pentru rudele și apropiații lor să nu vină acolo
    au ajuns în acel loc, pentru că nu au crezut ce scrie în Biblie și nu s-au pocăit

În cartea proorocului Isaia despre Locuința Morților ne mai este dat un detaliu și anume că acolo cei chinuiți au așternut de viermi și viermii îi acoperă. (Isaia 14:11)

În Locuința Morților se opresc sufletele tuturor oamenilor nelegiuiți care au trăit de la Adam și până la ziua cea mare a Judecății lui Dumnezeu, a tuturor celor care au respins mântuirea dată de Dumnezeu prin Fiul Său Isus Hristos.
IAZUL DE FOC ȘI PUCIOASĂ – locul veșnic de chin al celor care au respins dragostea adevărului

După ultima săptămână profetică a lui Daniel va urma Împărăția de 1000 de ani și după aceea va urma Judecata Neamurilor, când vor fi judecați toți oamenii care au trăit de la Adam până atunci și care au respins Cuvântul lui Dumnezeu, alegând să trăiască în păcat și nelegiuire. Iată cum este descrisă această Judecată:

    Apoi am văzut un scaun de domnie mare şi alb, şi pe Cel ce şedea pe el. Pământul şi cerul au fugit dinaintea Lui şi nu s-a mai găsit loc pentru ele. Şi am văzut pe morţi, mari şi mici, stând în picioare înaintea scaunului de domnie. Nişte cărţi au fost deschise. Şi a fost deschisă o altă carte, care este Cartea Vieţii. Şi morţii au fost judecaţi după faptele lor, după cele ce erau scrise în cărţile acelea. Marea a dat înapoi pe morţii care erau în ea; Moartea şi Locuinţa morţilor au dat înapoi pe morţii care erau în ele. Fiecare a fost judecat după faptele lui. Şi Moartea şi Locuinţa morţilor au fost aruncate în iazul de foc. Iazul de foc este moartea a doua. Oricine n-a fost găsit scris în Cartea Vieţii a fost aruncat în iazul de foc. (Apocalipsa 20:11-15)

Despre acest loc de chin mai este scris că acolo vor fi aruncați și diavolul și proorocul mincinos.

    Şi diavolul, care-i înşela, a fost aruncat în iazul de foc şi de pucioasă, unde este fiara şi prorocul mincinos. Şi vor fi munciţi zi şi noapte în vecii vecilor. (Apocalipsa 20:10)

Vor fi munciți, adică chinuiți, și ei și toți ceilalți oameni care vor fi aruncați acolo și aceasta va dura zi și noapte în vechii vecilor.

Am observat că mulți oameni când aud Evanghelia și sunt chemați să intre în Noul Legământ cu Domnul Isus spun că nu sunt pregătiți încă. Eu îi întreb: “Dar să mergeți în iad și să îndurați chinurile veșnice sunteți pregătiți?”

Azi seara i-am spus Evanghelia unei doamne evreice care a spus că locuiește în Ierusalim. Cu toate că știa despre Dumnezeul lui Israel, spunea că ea are Dumnezeul ei. Totuși, a fost interesată să audă lucrurile pe care i le-am spus despre Domnul Isus și viața veșnică. Când am întrebat-o dacă și-a asigurat viața în veșnicie, m-a privit uimită și a spus: “Eu o duc bine și am făcut totul ca să o duc bine mai departe în țara și orașul meu”. I-am zis: “Nu, doamnă, eu mă refer la viața în veșnicii. Ce faceți și unde mergeți după ce plecați din această viață? Dacă nu credeți în Domnul Isus Hristos, nu puteți avea iertare și nici darul vieții veșnice cu Dumnezeu, ci vă așteaptă pedeapsa în Locuința Morților și apoi, după Ziua Judecății, veți merge să vă petreceți veșnicia în iazul de foc și de pucioasă. Primiți azi dragostea lui Dumnezeu și credeți în Domnul Isus Hristos, căci nu este un alt nume dat de Dumnezeu oamenilor sub cer prin care să putem fi mântuiți!”

Același apel îl fac către toți cititorii acestui articol.
De ce este păcat să întreții relații sexuale în afara căsătoriei?

https://moldovacrestina.md/de-ce-este-pacat-sa-intretii-relatii-sexuale-in-afara-casatoriei/
Pentru că Dumnezeu a creat relația sexuală pentru bărbat și femeie în cadrul căsătoriei