<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: x-small;">
<strong><strong><a href="http://www.travellermagazin.ro/arhiva/wp-content/uploads/2011/03/marian-constantinescu-editorial.jpg"><img class="alignleft size-medium wp-image-138" title="Marian Constantinescu" src="http://www.travellermagazin.ro/arhiva/wp-content/uploads/2011/03/marian-constantinescu-editorial-225x300.jpg" alt="marian-constantinescu" width="225" height="300" /></a></strong></strong></span><strong>Nu spui o poveste cu prune în gură</strong>
Preocupaţi şi obsedaţi de construcţiile pe care le derulează, investitorii în turism par să fie sfârşiţi de oboseală atunci când ajung la finalizarea lor. Se întâmplă ceva, o vrăjitorie a banilor turnaţi în betoane, sticlă şi mobilier. Se termină fix înainte să comanzi materiale de prezentare şi să cumperi serviciile unui... povestitor.

Parcă îmi sună un ecou în urechi, care se propagă de ani de zile – de asta ne arde nouă acum, de poveşti, de evenimente, de PR. Noi suntem investitori, nu avem timp să ne ocupăm de... mizilicuri. Oamenii sunt de bună credinţă. Majoritatea vin din zona construcţiilor. Hotelurile, restaurantele, vilele de vacanţă sunt deseori investiţii „gablonz”. Mai târziu îşi dau seama că turismul, naiba să-l ia, presupune o lume aparte. Aici banul investit generează profit după ani, dacă oamenii aleşi creează plus-valoare. E o industrie care serveşte oameni şi de aceea investiţia principală a ospitalităţii este în oameni. Unde s-a întâmplat aşa se vede cu ochiul liber. Unde nu, investitorul este şi patron, şi director, şi manager, şi administrator, este atotştiutorul, iar toţi execută ordinul transmis de jupân.

[caption id="attachment_685" align="alignleft" width="209" caption="Revista Traveller Magazin nr. 90"]<a href="http://www.travellermagazin.ro/arhiva/wp-content/uploads/2011/10/Coperta-90.jpg"><img class="size-medium wp-image-685" title="Revista Traveller Magazin nr. 90" src="http://www.travellermagazin.ro/arhiva/wp-content/uploads/2011/10/Coperta-90-209x300.jpg" alt="Revista Traveller Magazin nr. 90" width="209" height="300" /></a>[/caption]

Am avut ocazia să-i admir, şi o spun cu sinceritate, în două recente vizite de documentare prin ţară (în Dobrogea şi în Transilvania) pe o parte din ei. I-am urmărit ca pe copiii care se bucură ce jucării frumoase au. Dar vremea copilăriei în turism trece repede. Mai ales când vezi că hotelul tău nu are luminile aprinse în camere, restaurantul e gol, ori la uşa agenţiei - fie fizic, fie online -, nu „bate” nimeni.

E tot atât de clar unde bat şi eu. Tocmai în momentul în care trebuie să investeşti în ambalajul mărfii - şi aici vorbim de PR, publicitate şi relaţii cu presa de specialitate -, tocmai atunci investitorul spune pas. Nu în întregime, pentru că angajează o specie cu picioare lungi care ar ţine loc de... imagine. Ţine, dar la lipsa de idei din căpşoare şi la prunele din gură, care nu le permite să rostească decât cu greu câteva cuvinte de prezentare, nu e mare scofală. Am întâlnit asemenea exemplare care n-au nici în clin nici în mânecă cu meseria de... prezentatori. În afară de numele hotelului, câte camere are, altceva nu poţi să le rupi de la gură. Dragi investitori în turism, când terminaţi o frumuseţe de investiţie gândiţi-vă că ea trebuie… povestită cu talent, iar o poveste bună ştie să vândă. E drept va trebui să cheltuiţi ceva şi cu povestitorul. Gândiţi-vă ce-ar fi fost Curtea de Argeş fără povestitorul lui Negru Vodă sau al meşterului Manole? O simplă mânăstire <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: x-small;">
</span>