<strong><span style="font-size: medium;">EDITORIAL NR.86 (MAI 2011) </span></strong><span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: x-small;">

<strong><strong><a href="http://www.travellermagazin.ro/arhiva/wp-content/uploads/2011/03/marian-constantinescu-editorial.jpg"><img class="alignleft size-medium wp-image-138" title="marian-constantinescu-editorial" src="http://www.travellermagazin.ro/arhiva/wp-content/uploads/2011/03/marian-constantinescu-editorial-225x300.jpg" alt="marian-constantinescu" width="225" height="300" /></a></strong></strong></span><strong>Feriţi-vă de... mutanţi</strong>

Am asistat la o declaraţie monumentală. În  timpul unui simpozion ce dezbătea protejarea mediului un mutant, cu aere  de specialist, a concluzionat astfel: în dezvoltarea societăţii noastre  trebuie să alegem, între verdeaţă, păduri, spaţii verzi, ori  civilizaţie (adică amenajări asfaltate, betonate,  trotuare, drumuri,  parcări). Afirmaţia a fost şocantă. Dacă mai punem la socoteală că lucra  într-un minister de profil emanaţia lui devine... pericol public.

Peste tot unde am fost în lume, am băgat la cap şi am văzut,  problema se pune tocmai invers. Respectul faţă de natură înseamnă  civilizaţie. Exemple?

În Tunisia, în plin deşert, ni s-a prezentat un mare succes. În câţiva  ani o plantaţie de câteva hectare a prins viaţă, iar localnicii erau  mândri. După zeci de ani, plouase de două ori câteva picături, într-un  interval foarte scurt. În Turcia, de-a lungul litoralului de la  Mediterană toate complexele de cazare au reinventat natura. Acolo unde  nu a fost nimic au apărut grădini luxuriante, vegetaţie abundentă, care  au schimbat condiţiile climatice. Pe ici pe colo, pe unde există o  pădure de pini, clădirile au fost integrate ţinând cont de aceştia.  Nimeni nu se miră azi când în mijlocul unui restaurant, spa, hol  ţâşneşte victorioasă vegetaţia naturală. Dacă tai cumva un copac, fără  aprobări solide, puşcăria te mănâncă. În fine, să nu uităm de Europa  noastră. După ce au asfaltat la greu, şosele, trotuare, străduţe, edilii  oraşului Munchen au fost informaţii că se întâmplă un lucru dramatic.  Oraşul nu mai respira. Aproape 80% din ploaia care cădea asupra urbei nu  mai era  absorbită de pământ. Şi acum, cu mic, cu mare, într-o primă  fază au început să „desfacă” trotuarele betonate ţais şi să le acopere  cu piatră cubică printre care să se poată scurge apa.

N-am  auzit pe nimeni vorbind în ultimele decenii  cum că una dintre  priorităţile României este investiţia în natură. E la fel de importantă  ca şi construirea de autostrăzi care va simplifica şi o va ajuta,  paradoxal, pe prima. Asistăm pasivi la o agresiune asupra mediului  natural ori urban, care este ciuntit, mutilat, distrus de asfaltări şi  betonări făcute fără cap şi logică. Dacă vom continua aşa,  atractivitatea noastră turistică va scădea. Ce străin s-ar da în vânt să  vină în România ca să vadă ce are şi acasă? Beton şi asfalt, şi pe ici  pe colo câte o floricică amărâtă. De aceea apariţia mutantul de care  aminteam e un pericol public. E posibil ca, împins în faţă de interese  de partid şi de stat el să fie clonat şi multiplicat rapid. Dacă va fi  încurajat de indiferenţa socială atunci nu te invididez turism românesc.  După câteva decenii vom admira flori în fotografii, înrămate în muzeele  de ştiinţe ale naturii. Fără grădinari nu va mai exista... grădina  Carpaţilor. Şi, fără ea, n-ai niciun viitor.

<strong>MARIAN CONSTANTINESCU</strong>